Теодор Траянов
Вечерен звън

chitanka.info

В полето затихва,

без ехо замира,

далечният вечерен звън,

звезда се усмихва,

с лъчите допира

разсветнали рани на сън.

Видения сепва

(о, дни занемяли!)

уханният лъх на нощта,

и тайно пришепва

на струни заспали

за бели далечни цветя.

В тъга богомолно

потъват полека

долини и тихият свод,

сърцето неволно

затърсва пътека

към своя изгубен живот.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.